Manifest substantiv, flertall: manifest
Offentlig erklæring av program og mål av parti, gruppe eller individ.
Alt fast stoff fordampes til luft.
For å gi ut et manifest, må man ville-
- at A, B, C går til kamp mot 1, 2, 3,-
- bli rasende og kvesse vingene for å kue-
- og spre små A, B, C og store A, B, C-
- og tegne, skrike, banne, bevise sin overlegenhet-
- og danne prosa til absolutte, ubestridelige bevis.
Jeg er imot handling.
Jeg er for stadige motsigelser, bekreftelser også.
Jeg er verken for eller imot, -
- og jeg forklarer ikke, for jeg avskyr sunn fornuft.
Jeg skriver et manifest fordi jeg ikke har noe å si.
Jeg snakker kun for meg selv, for jeg ønsker ikke å overbevise.
Jeg har ingen rett til å dra ned andre i min elv.
Jeg tvinger ingen til å følge meg. Alle utøver sin kunst på sin måte-
- om han kjenner gleden som stiger som piler mot stjernene, -
- eller den andre gleden som synker til likblomster og fertile kramper.
Tror noen at de har funnet en felles sjelelig grunn for menneskeheten?
Hvem kan ordne det kaoset-
- som utgjør denne uendelige og uformelige foranderlighet, mennesket?
En gang til. Ja!
Dette er så moro!
En gammel verden dør. En ny blir født.
Den kapitalistiske sivilisasjonen-
- som har styrt kontinenters økono- miske, politiske og kulturelle liv, -
-befinner seg i forfall.
Den frambringer nå nye og ødeleggende kriger.
Den rådende økonomiske krisen legger stadig større byrder-
- på verdens befolkning, på dem som arbeider med hender eller hjerne.
Den rådende krisen har avkledd kapitalismen.
Den står stadig mer blottet som et system for plyndring og bedrag, -
- arbeidsløshet og terror, sult og krig.
Kapitalismens overgripende krise speiles i dens kultur.
Borgerskapets økonomiske og politiske apparat er i forfall.
Dens filosofi, litteratur og kunst er bankerott.
I denne brytningstid må en kunstners rolle være den revolusjonæres.
Hans plikt er å utslette restene av en tom, trettende estetikk-
- og vekke den skaperlyst som ennå slumrer i menneskets ubevisste.
Vår kunst er revolusjonens.
Både et svar på en verdens undergang og et forvarsel om en ny tid.
En bavian...
Vi lovpriser høylytt revolusjonen som livets eneste motor.
Vi lovpriser oppfinnernes vibrasjoner.
Unge og sterke bærer de revolusjonens flammende fakkel.
Dette er en plass for djerve ånder!
Bort med de smålige og materialistiske!
Mine venner og jeg snakket hele natta ved logikkens yttergrenser-
- og fylte papirer med frenetisk skriving.
Endelig ligger alle myter og mystiske forestillinger bak oss.
Vi mener at denne herlige verdenen er beriket av en ny skjønnhet:
Fartens skjønnhet.
Vi vil prise kjærligheten til faren, bruken av energi, skjødesløshet.
Vi priser de aggressive handlinger, ørefiken og knyttneveslaget.
Vi vil prise krig og skjønne ideer verdt å dø for.
Et menneskes lidelse er av samme interesse som en lampes lidelse.
Vi skal ødelegge datidsdyrking, -
- besettelsen av oldtiden og akademisk formalisme.
Vi vil befri landet fra de museene som dekker det som kirkegårder.
Drit i Firenze, Montmartre, München.
Drit i ordbøker, god smak-isme, orientalisme, akademisme.
Drit i Dante, Shakespeare, Tolstoj, Goethe, skitne dilettantismer.
Drit i Montaigne, Wagner, Beethoven, Whitman og Baudelaire.
Se på oss! Vi er ikke utmattet ennå. Hjertene våre føler ingen tretthet, -
-for de næres av ild, hat og fart.
La endelig et guddommelig elektrisk lys herske.
Gi plass til ungdom, vold og mot.
Hvordan dagen til slutt skal gry, hvem vet?
Men vi kjenner morgenen.
Vi irrer ikke lenger som gale vandrere i historiens svake skinn.
En sval, tidlig morgenvind blåser rundt oss.
Den som ikke vil skjelve, må gå ut.
Vi og alle som slår følge med oss, ser i det fjerne-
-den gryende morgenens første lys.
En glinsende, lys ny verden framtrer i gryningsskinnet.
Den sender sine første stråler.
Et første glimt av jublende morgenrød.
Tiår, generasjoner, og kunstens store sol vil begynne sitt seierstog.
I dag, mer enn noensinne, tror vi på vår vilje-
- som for oss skaper den eneste livsverdien.
Den verdien er evig foranderlighet.
På tide å stå opp, vennen min.
- Ha det, vennen min. - Ha det, mor.
Vi kjemper uavbrutt mot tradisjonalistisk feighet.
Vi er ikke lenger katedralenes, palassenes og podienes mennesker.
Vi er de store hotellenes mennesker, de strålende arkadenes, -
- de rette veienes og velgjørende rivningenes.
La oss styrte monumenter, fortau, trapper.
La oss senke gatene og torgene. La oss jevne byen med jorda.
Vi må planlegge og gjenoppbygge den som et veldig støyende verft.
Livlig, bevegelig, dynamisk i hver detalj.
Og husene våre må være som gigantiske maskiner.
Over hverdagens storm, over fortidas aske og forbrente hjem, -
- foran den tomme framtidens porter, forkynner jeg i dag-
- til kunstnere, malere, skulptører, musikere, skuespillere, poeter, -
- til dere for hvem kunst ikke bare er et samtaleemne, -
- men kilden til ekte henrykkelse: mitt ord og min handling.
Jeg har forvandlet meg til nullform-
- og har fisket meg selv ut av den akademiske kunstens skitne slam.
Tingene har forsvunnet som røyk.
Jeg har ødelagt horisontens ring og tredd ut av tingenes krets.
Denne forbannede kretsen som har fengslet kunstneren, -
- og fører ham bort fra målet om å ødelegge.
Former beveger seg og blir født, og vi gjør stadig nye oppdagelser.
Det vi oppdager, må ikke skjules.
Det er absurd å tvinge vår tid inn i en svunnet tids former.
Livet må renses fra fortidens skrot, så det kan utvikle seg normalt.
Kunsten skal ikke gå mot forkortelse og forenkling, men mot kompleksitet.
"Venus fra Milo" er et malende eksempel på tilbakegang.
Det er ingen kvinne, men en parodi. Angelos "David" er en ærekrenkelse.
Renessansens mestere oppnådde utmerkede anatomiske resultater, -
- men de oppnådde ikke sannferdige inntrykk av kroppen.
De var tjenestemenn som gjorde en fortegnelse over naturens egenskaper.
Det levende ble forvandlet til en ubevegelig, død tilstand.
Fang meg!
Jeg tok deg!
Du fusker.
Hva er dette?
Her kaster vi anker i fruktbar jord.
Som ånder beruset av energi, støter vi treforken i intetanende kjøtt.
Vi er et styrtregn av forbannelser, -
- tropisk rikelige, som svimlende vegetasjon.
Gummi og regn er vår svette. Vi blør og brenner. Vi tørster.
Blodet vårt er kraft.
Jeg sier dere: Det fins ingen begynnelse, og vi skjelver ikke.
Vi er ikke sentimentale.
Vi er rasende vind som river i skyers og bønners skittentøy-
- og bereder et skuespill av katastrofe, ild, oppløsning.
Vi skal sette stopp for sørging-
- og erstatte tårer med sirener som skriker mellom kontinentene.
Paviljonger av heftig glede og enker med en gifts tristhet.
Å slikke halvdunklet-
- og flyte i den store munnen fylt med honning og avføring.
Der jeg går, sprer jeg fordervelse og tar hånden fra himmelen til helvete, -
- og øynene fra helvetet til himmelen.
Man dør som helt eller som idiot, det er samme sak.
Det eneste ordet som ikke er forgjengelig, er ordet "død".
Dere nyter sikkert livet, men har noen dårlige vaner.
Dere er for begeistret for det dere har lært å være begeistret for.
Kirkegårder, melankoli, den tragiske elskeren, venetianske gondoler.
Dere skriker til månen.
Hvis dere ikke var så feige, og sank under alle edle tankers tyngde, -
- og ikke-eksisterende abstraksjoner dere har blitt tvunget inn i, -
-alt våset i dogmers skikkelse, -
- ville dere stå rett og leke massakerleken, akkurat som vi.
Men dere er for redde til ikke lenger å tro.
Dere innser ikke at man kan være bundet til intet og være lykkelig.
Vi ser alt.
Vi elsker ingenting.
Jeg er imot systemer.
Det mest akseptable systemet er ikke å ha et.
Avskaffelse av logikk: dada.
Avskaffelse av hukommelse: dada.
Avskaffelse av arkeologi: dada.
Avskaffelse av framtiden: dada.
Dada er fremdeles dritt, men fra og med nå...
Fra og med nå vil vi drite i ulike farger-
- og pryde kunstens dyrehage med alle konsulatflagg.
Dada er verken galskap, visdom eller ironi.
Dada betyr ingenting.
Dere er idioter, komplette idioter laget av alkohol av renset søvn.
Dere er som forhåpningene deres: Ingenting.
Som deres paradis: Ingenting.
Som deres idoler: Ingenting. Som deres politikere: Ingenting.
Som deres helter: Ingenting. Som deres kunstnere: Ingenting.
Deres religion: Ingenting.
Ingen flere malere. Ingen flere forfattere.
Ingen flere musikere. Ingen flere skulptører.
Ingen flere religioner. Ingen flere republikanere.
Ingen flere rojalister, ingen flere imperialister, ingen anarkister.
Ingen flere sosialister, ingen flere bolsjeviker, ingen flere politikere.
Ingen flere proletarer, ingen flere demokrater, ingen flere borgere.
Ingen flere aristokrater, ingen flere hærer.
Ikke noe mer politi, ingen flere fedreland.
Nok med all denne dårskapen. Ikke mer av noe. Ikke mer av noe.
Ingenting, ingenting, ingenting, ingenting.
Før jeg går ned blant dere, -
- for å rive ut deres råtne tenner, sårede ører og sårdekkede tunger, -
- før jeg river av deres stygge, inkontinente osteaktige lille kuk, -
-før alt det skal vi ta-
-et stort, antiseptisk bad!
Og vi advarer dere.
Det er vi som er deres nyfødte babyers mordere!
Det vi trenger, er kunstverk-
-som er sterke, direkte, presise-
-og for alltid uforståelige.
De beste og mest framstående kunstnerne blir de som hver time-
- rykker sine kroppers lenker fra livets ville virvler.
Som med bløende hender og hjerter-
-holder fast i sin tids intellekt.
Å sitte i en stol et eneste øyeblikk-
-er å risikere sitt liv.
Lunsjen står på bordet, barn.
Lunsjen er ferdig, elskede.
Takk, Alice.
- Robert, mater du Poppy? - Ja, mor.
Lunsjen er ferdig, barn!
Har du børstet håret?
Elskling?
John?
- Hvor er far? - Jeg vet ikke.
Ja vel, vi får begynne uten ham.
Jeg er for en kunst som er politisk-erotisk-mystisk-
- som gjør noe annet enn å sitte på rumpa på et museum.
Jeg er for en kunst som vokser opp uten engang å vite om den er kunst.
Jeg er for en kunst som befatter seg med hverdagens dritt og seirer.
Jeg er for en kunst som imiterer det menneskelige, -
- som er komisk om nødvendig, eller voldsom eller hva som enn trengs.
Jeg er for en kunst...
Jeg er for en kunst som tar formene sine fra livet selv.
Som vrir seg, vokser, hoper seg opp, spytter og drypper-
- og er tung og grov og treg og søt og dum som livet selv.
Jeg er for en kunst ut av en hunds munn som faller 5 etasjer fra taket.
Jeg er for en kunst som unger slikker etter å ha fjernet papiret.
Jeg er for en kunst som røykes som en sigarett, lukter som et par sko.
Jeg er for en kunst som tas på og av som bukser, som får hull som sokker, -
- som spises opp som et stykke pai, eller forlates med forakt som bæsj.
Jeg sier til hver og en:
Overgi kjærlighet, overgi estetisisme, overgi visdommens bør, -
- for i den nye kulturen er din visdom tåpelig og ubetydelig.
Kun kjedelige og kraftløse kunstnere skjuler sine verk med oppriktighet.
Kunst krever sannhet, ikke oppriktighet.
I det fjerne skinner vår morgendag.
Hurra for det gjennomsiktige, det klare. Hurra for renhet.
Rop hurra og rop hurra igjen for krystall, det flytende, det yndige, -
- det kantete, det gnistrende, det lynende, det lyse.
Hurra for evigvarende arkitektur.
Arkitektur må være hul, heftig, glatt, hard, -
- kantete, brutal, rund, ømtålig, fargerik, obskøn, -
- lysten, drømmende, tiltrekkende, avskyelig, -
-hamrende, levende eller død.
Når den er kald, kald som et stykke is.
Når den er varm, varm som en brennende vinge.
Arkitekturen må brenne.
Til den elektriske stol med Chopin.
Blå bileksos som lukter av det dynamisk moderne, -
- har eksakt samme følelsesmessige verdi-
- som våre "utsøkte" modernisters beundrede talent.
Mennesket er ikke noe systematisk balansert urverk, eller hva?
Ideer sporer ofte av. De følger aldri kontinuerlig på hverandre.
De er samtidige og uregelmessige.
For logikken er en feil.
Retten til helhet er en uhyrlig jævla vits.
Hele verden dirigeres for faen som et jævla amatørorkester.
Hvem tok opp spørsmålet om oppriktighet?
Et øyeblikk, mine damer og herrer, mens vi kaster på mer kull!
Hvem av oss er mest oppriktige?
De av oss som renser og krystalliserer oss selv, -
- gjennom et filter av personlige følelser?
Eller alle "kunstnere" hvis eneste anliggende-
- er å innsmigre seg hos det ringe publikums formløse masse.
En hop bakstreverske jævla idioter.
Usolidariske jævla kunsthandlere!
Min galskap ble ikke tatt med i beregningen.
Sannhet oppstår aldri utenfor oss selv.
Livet er bare et åpent system der det jevnlig faller regn.
Ting har ingen mulig iboende verdi, -
- og de poetiske parallellene blomstrer bare i en indre dimensjon.
Vi søker ikke sannhet i den opplevde virkeligheten, -
-men i tankens virkelighet.
Vi må skape. Mennesket imiterer ikke lenger.
Det finner opp og tilføyer fakta om verden-
- fra naturens barm, nye fakta født i hodet.
Et dikt, et maleri, en statue, et dampskip, en bil, et fly.
Vi må skape. Det er vår tids tegn.
Sett estetiske grenser. Skap kunst ut fra egne evner.
Ikke legg inn gamle verdier, men skap på nytt.
Fortida legger vi bak oss som kadaver.
Framtiden overlater vi til spåmennene. Vi tar nåtiden.
Slutt med å skue bakover. Ingen mer futurisme.
Alle stumme, med åpne munner, -
- mirakuløst opplyste av nåtidens svimlende skinn.
Unike, elektronisk sensibiliserte for det "jeg" som rører seg oppover.
Evig fornyet, men evig det samme.
La oss hedre avantgarden. La oss elske vårt makeløse århundre.
Vår egoisme er nå uten like, vår selvtillit urokkelig.
I min fornemme isolasjon blir jeg opplyst av den herlige gløden-
-fra mine elektrisk ladde nerver.
En stor tid er innledet: den åndelige oppvåkningen, -
- den økende tendensen til å få igjen balansen, -
- det uunngåelige behovet av åndelige plantasjer.
Vi står foran en av de største epokene menneskeheten har opplevd:
Den store åndelighetens epoke. Kunst, litteratur og vitenskap-
- befinner seg i ulike forandringsfaser i denne nye æraen.
Alle vil legges under den.
Vi befrir oss fra byrden av hukommelse, assosiasjon, -
-nostalgi, legende og myte.
Vi skaper bilder hvis virkelighet er åpenbar, både sublim og vakker.
I stedet for å skape katedraler av Kristus, mennesket eller livet, -
- skaper vi dem av oss selv, og av våre egne følelser.
Det sublime er nå.
De er bare pittoreske og morende for sentimentalister og romantikere.
Og de rike er kjedsommelige, uten unntak.
- En tant que riches! - Sannelig.
- En tant que riches. - Tiden er kommet.
Mine damer og herrer, lenge leve den store kunstvirvelen.
Takk, elskling.
Vår virvel frykter ikke fortiden. Den har glemt dens eksistens.
Med vår virvel er nåtiden det eneste aktive.
Livet er fortiden og framtiden, men nåtiden er kunsten.
Vi står for nåtidens virkelighet.
Ikke for den sentimentale framtiden eller for fortiden.
I sitt prat om maskiner og fly-
- er futuristene de mest romantiske og sentimentale av de "moderne".
Vi vil ikke sette i gang et stort vesen om biler-
- mer enn om bestikk, elefanter eller gassledninger.
Elefanter er veldig store, og biler kjører veldig fort, men hva så?
Vi vil la naturen og mennesket være.
Vi trenger menneskehetens ubevisste. Deres dumhet, deres dyriskhet-
-og selvsagt drømmene deres.
Kunstinstinktet er permanent primitivt.
Takk, alle sammen, det mener jeg virkelig.
For Blast.
- For nå og her. - Takk for all din støtte.
Tilbake fra Hannover? Eller var det Lisboa? Godt å se deg.
Å, takk. Takk for din støtte.
Takk.
Jeg er for en kunst fra en lomme, fra dype øreganger, -
-fra en knivsegg, fra munnvikene, -
- satt fast i øyet eller båret på håndleddet.
Jeg er for en kunst som kan kysses som en selskapshund, -
- som utvides og piper som et trekkspill, -
- som man kan søle middagen sin på som på en gammel bordduk.
Jeg er for kjøleskapenes hvite kunst med muskuløse åpninger og lukkinger.
Jeg er for hjertenes kunst, sorghjerter-
- og kjærlighetshjerter med nougatfyll.
Jeg er for en kunst av teddybjørner, skytevåpen, eksploderende paraplyer, -
- brennende trær, kinaputtender, kyllingbein-
-og esker med sovende menn.
Nei til spetakkel.
Nei til virtuositet.
Nei til forvandlinger, magi og fantasi.
Nei til stjerners glamour og transcendens.
Nei til det heroiske.
Nei til det anti-heroiske.
Nei til søppelbilder.
Nei til deltagelse av opptredende eller tilskuere.
Nei til stil.
Hurpa må miste 100 paljetter hver kveld.
Jeg har fått blemmer av å sette dem på igjen.
- Så du Jessies topp? - Den rosa?
- Nei til camp. - Ikke på denne sida.
Sjekk skapet til venstre.
Nei til å forføre tilskuere med kunstnerisk list.
- Jeg lengter etter sesongens slutt. - Nei til eksentrisitet.
Julian, inn i rekka!
Inn i rekka.
- Nei til å flytte eller flyttes. - Og løft!
I takt, i takt.
Og løft, løft!
Nei, de er for langsomme.
I takt! Løft samtidig.
Flate hender.
Nei, det er for langsomt. For langsomt.
Livet er et kunstverk, og kunstverket er livet.
Jo mer vi vet, jo mindre forstår vi, desto bedre blir det.
Jeg ønsker velkommen det som måtte komme.
Fluxus er en måte å gjøre ting, og en måte å leve og dø.
Fluxus fins inni deg. Det er en del av den du er.
Fluxus er større enn deg.
Fluxus har gjort kunst av ingenting og omvendt.
Nei, han står feil igjen!
Fluxus er helt meningsløst. Fluxus har ikke funnet sted ennå.
Fluxus er en plage for kunsten.
Rens ut intellektuell, profesjonell og kommersialisert kultur!
Rens ut død kunst!
Imitasjonskunst, kunstig kunst, -
- abstrakt kunst, illusjonistisk kunst, matematisk kunst!
Frem ikke-kunst-virkelighet som kan begripes av alle mennesker!
Nei, nei, ikke bare kritikerne, dilettantene, yrkesutøverne!
Frem revolusjonær flo og fjære i kunsten!
Frem levende kunst.
Anti-kunst, anti-kunst!
Elskede fantasi. Det jeg liker mest med deg, er din frikostighet.
Bare ordet "frihet" er det eneste som fremdeles gjør meg opprømt.
Av alle de ulykkene vi har arvet, -
- har vi i det minste blitt innvilget den høyeste grad av tankefrihet.
Bare fantasien tilbyr meg en antydning av det mulige.
Det holder for å hengi meg til den uten frykt for å begå feil.
Vi lever fremdeles i logikkens velde.
Den absolutte rasjonalismen som fremdeles er på moten, -
- lar oss bare vurdere fakta som er direkte koblet til vår erfaring.
Med sivilisasjonen og dens utvikling som påskudd-
- har vi klart å forvise fra tanken all sannhetssøking-
- som ikke stemmer overens med gjengs praksis.
Fra fødsel til død tilbyr tanken ingen varig løsning.
Men en del av vår psykiske verden er igjen ført inn i lyset: drømmen.
En vanlig betrakter bryr seg mer om våkne hendelser enn de i drømmen.
Drømmen reduseres til en parentes, på samme måte som natten.
Når skal vi få sovende logikere, sovende filosofer?
Jeg vil sove for å gi meg hen til drømmerne, -
- for å slutte å påtvinge noen tankens bevisste rytme.
Kan ikke drømmen også brukes for å løse livets grunnleggende spørsmål?
Er drømmen mindre innskrenkende eller straffende enn resten?
Sinnet hos den som drømmer, er helt tilfredsstilt av det som skjer.
Tenk på barn. De begynner hver dag uten bekymring.
Alt er for hånden. De verste materielle forholdene duger.
Skogene er hvite eller svarte. Man sovner aldri.
Løp ned gata med pistolen i hånd, skyt blindt, så fort du kan.
Skyt inn i folkemassen. Drep, fly raskere.
Elsk av hjertets lyst, la deg rive med.
Hvis du skulle dø, er du ikke sikker på å våkne opp igjen blant de døde?
Jeg tror på oppløsingen av disse to tilstandene: drøm og virkelighet-
- i en slags absolutt virkelighet, en overvirkelighet.
Fornuften skaper ikke.
I skapelsen av former er den underordnet det underbevisste.
Det underbevisste, denne storartede kilden til tankens bilder, -
- nærer de innsikter som mennesket består av.
Det underbevisste former, setter sammen og forvandler individet.
Jeg tror på den rene gleden hos den som drar fra det stedet han velger, -
- tar hvilken som helst vei, unntatt fornuftens, og kommer dit han kan.
Farvel til absurde valg, til drømmene om avgrunnen, -
- til rivalisering og den store tålmodigheten.
Farvel til årstidenes flukt, til ideenes kunstige orden, -
-til farens voll, til tid for alt.
Strev bare etter å praktisere poesi.
Denne sommeren er rosene blå. Skogen er av glass.
Jorda i sin grønne kappe-
- gjør like lite inntrykk på meg som et spøkelse.
Den lever og slutter å leve, hvilket bare er innbilte løsninger.
Eksistensen fins et annet sted.
Vedlikehold er så kjedelig. Det tar all den helvetes tiden.
Rydd skrivebordet, vask opp, vask gulv, vask klær, vask tær, -
- skift bleier, fullfør rapporten, rett skrivefeil, fiks gjerdet, -
- hold kunden fornøyd, kast stinkende søppel, ikke putt noe i nesa.
Hva skal jeg ha på meg? Jeg har ikke sokker.
Betal regninger, spar hyssing, vask håret, bytt laken, handle, -
- si det igjen, gå på jobben, rydd bordet, ring igjen, -
- skyll ned på do, forbli ung. Jeg skal utføre hverdagslige gjøremål -
- og skylle dem opp til bevisstheten som kunst.
Alt jeg sier er kunst, er kunst.
Alt jeg gjør er kunst, er kunst.
Alle sammen, takk!
Jeg krever likeverd for alle materialer!
Likeverd for arbeidsføre, idioter, -
- plystrende stålgjerder og tankepumper.
Ta gigantiske overflater. Dekk dem i farge og forskyv dem truende.
Bind de borende delene av intet uendelig sammen.
Legg slettende overflater over hverandre.
Få linjer til å krige og kjærtegne hverandre med sjenerøs ømhet.
Flammende linjer, krypende linjer, dekkende linjer.
La punkter eksplodere som stjerner blant dem, og dans i virvler!
Jeg krever at alle materialer inkluderes-
- fra dobbeltsporsveiser til 3/4-fioliner.
Også mennesker kan brukes.
Jeg krever at samtlige styrker mobiliseres-
-for å skape et komplett kunstverk!
Prøven er slutt. Dere får fem minutter. Kom igjen!
Ingen av dem skinner.
Gå!
Vannkjempers mektige ereksjoner.
Jeg er for listepriskunst, billig kunst, spis mer-kunst, skinkekunst, -
- fleskekunst, kyllingkunst, tomatkunst, banankunst, eplekunst, -
-kalkunkunst, kakekunst, cookiekunst.
Jeg er for en kunst som er kjemmet, som henges fra hvert øre, -
- som barberes fra beina, som pusses på tennene, som festes på lårene, -
-og som dras på foten.
Kvadrater som flyter ut.
Kan du hjelpe meg å transjere, elskling?
Takk, Alice. Robert, kan du legge opp grønnsakene?
Det er fint vær, så dere gutter kan jo spille ball etter at vi har spist.
Martin, vil du spise grønnsakene dine?
Ideer kan være kunstverk.
Innen konseptkunst er ideen det viktigste aspektet av verket.
Når kunstneren bruker en konseptuell kunstform, -
- gjøres all planlegging og alle beslutninger på forhånd, -
-og gjennomføringen er mekanisk.
Konseptet blir en maskin som lager kunsten.
Slik kunst er ikke teoretisk eller illustrerer teorier.
Den er intuitiv og uten hensikt.
Uansett hvilken form kunstverket får, må det begynne med en idé.
Hvordan det ser ut, er ikke så viktig.
Det er prosessen og realiseringen som kunstneren arbeider med.
Når det er virkeliggjort av kunstneren, -
- er verket åpent for alles oppfatning, også kunstnerens.
Er dere på plass der ute?
Kan du ta deg av det?
Nummer en, takk.
Glinser jeg ikke?
Litt til høyre. Det blender litt fra venstre.
20 sekunder igjen.
- Cate, er du klar? - Ja.
Da kjører vi. På med de sanne ansiktene.
10, 9, 8, 7, 6...
5, 4, 3, 2...
God kveld, mine damer og herrer.
All nåværende kunst er falsk. Ikke fordi at den er kopi, appropriert, -
-avbildning eller imitasjon, -
- men fordi den mangler den kritiske ladningen av kraft, mot og lidenskap.
Alt i mennesket er forfalsket. Alt i mennesket er falsk.
Ikke bare fordi at det bedrar og lyver sjarmerende letthet, -
- og hater og dreper med besluttsom hastighet, -
- men også fordi at menneskets nye kyberform er mennesket som gud.
Hastighet er over tid og rom. Hastighet er makt.
Hastighet tillater feilaktig informasjon, forvrenger tid og rom-
-og er en hard og nådeløs hersker.
Vår besettelse av høy fart gir ikke tid eller rom til å vende tilbake.
Nå er det allerede for sent, og i dag er i går med minnet allerede tapt.
Cate, hvordan kan man gå videre når handling er å betrakte handling?
Når øynene sitter fast i et låst blikk, når kunnskap blir informasjon?
Når ord er hindre uten representa- sjon, når diskurs er mening?
Når man ikke trenger å vite noe og tror at man vet alt?
Når refleksjon er å stirre i speilet?
Når kontemplasjon er... å tenke på seg selv? Cate?
Cate, alt dette kunne kanskje ha blitt håndtert, -
- hvis ikke mennesket sto foran et svart hull:
Innsikt om at dets ytterste funksjon og primære følelse av eksistens-
-er tatt fra det.
Mennesket var en gang en original og hadde en viss ekthet.
Nå er det dødt og borte, så mennesket er erstattelig og unnværlig.
Hva med kunsten? Tåler den disse harde slagene, Cate?
Absolutt ikke, Cate, for kunsten er det som omgir deg.
Kunst kommer ikke fra ingen steder og heller ikke fra noe sted, -
- så kreativitet dukker ikke bare opp i hodet.
Men det fins krefter som skaper og gjør kunst til en farlig reise, -
- med sprang, sprekker, feil, dristighet og mot. Cate.
Jeg forstår. Hva med konseptkunst?
Det er konseptkunstnerens mål å lage mentalt interessante verk.
Derfor er det vanligvis ønsket at verket blir følelsesmessig tørt.
Cate, det fins vel ingen grunn til å anta-
- at konseptkunstneren er ute etter å kjede betrakteren?
Når det er ute av hans hender, har kunstneren mistet all kontroll over-
- hvordan betrakteren oppfatter verket.
Ulike mennesker tolker det samme på ulike måter.
For eksempel bruker kunstkritikere et hemmelig språk-
-når de kommuniserer i kunstblader.
"Primære strukturer", "reduktiv", "ejektiv", "kul" og "minikunst".
"Minikunst" låter interessant. Det må sikte til veldig små kunstverk, -
- eller så er kanskje minikunstneren veldig liten. Mange takk, Cate.
Konseptkunst er altså en måte å skape kunst.
Andre måter passer andre kunstnere.
Konseptkunst er bare god når ideen er god.
Idé, form, sammenheng.
Idé: Eksistensen av en idé er nødvendig og tilstrekkelig-
-for kunstens eksistens.
Form: Eksistensen av form er nødvendig, men ikke tilstrekkelig-
-for å gestalte en idé.
Vi appellerer til alle hederlige intellektuelle, -
-alle forfattere og kunstnere-
- å overgi den forræderiske tanken at kunst kan finnes for kunstens skyld!
Eller at kunstneren kan stå utenfor-
- de historiske konfliktene der alle mennesker må velge side!
Vi appellerer til dem å bryte med de småborgerlige ideene-
- som har til hensikt å skjule volden og bedraget-
- og korrupsjonen og forfallet i det kapitalistiske samfunnet!
Vi oppfordrer dem til å skape en ny kunst-
- som skal bli et våpen i kampen for en ny og overlegen verden!
Tenk deg et øye som ikke styres av menneskets regler om perspektiv.
Et øye uten forutinntatte meninger om komposisjon.
Et øye som må lære å kjenne de gjenstandene det ser i livet, -
-gjennom et eventyr av persepsjon.
Hvor mange farger er det på en eng-
- for et spedbarn som ikke kjenner til "grønt"?
Hvor mange regnbuer kan lyset skape for det uopplyste øyet?
Hvor bevisst om varmebølge- variasjoner kan det øyet være?
Tenk deg en verden sprudlende av ubegripelige gjenstander, -
- strålende av uendelige typer bevegelser og utallige fargenyanser.
Tenk deg en verden før "i begynnelsen var ordet".
Tillat såkalte hallusinasjoner å tre inn i sanseinntrykkenes rike.
Tillat drømmesyner, dagdrømmer eller nattedrømmer.
Det er ingen grunn til å la sinnets øye svinne bort etter barndomstiden.
Ok, hører alle i klassen?
Ingenting er originalt, ok?
Dere kan stjele fra hva som helst-
- som gjenlyder av inspirasjon og vekker deres fantasi.
- Ok? - Ok.
Dere kan sluke gamle filmer, nye filmer, musikk, bøker.
Malerier, fotografier, dikt.
Drømmer, tilfeldige samtaler.
Arkitektur.
Bygninger, broer.
Trær.
Skyformer, vassdrag.
Til og med lys og skygge.
Jeg vil at dere velger ut bare de tingene å stjele fra-
-som taler rett til sjelen deres.
Når dere gjør det, vil verkene deres og tyveriene deres være autentiske.
Autentisitet er uvurderlig.
Originalitet fins ikke, så ikke prøv å skjule tyveriet.
Dere kan hylle det hvis dere føler for det.
Uansett vil jeg at dere husker hva Jean-Luc Godard sa.
"Det viktige er ikke hvor man tar ting fra,"-
- "men hvor man tar dem hen."
Innspillingen må gjøres på stedet.
Rekvisitter og dekor får ikke tilføres.
Musikk får ikke brukes hvis ikke den forekommer der scenen spilles inn.
Kameraet må være håndholdt.
Filmen må være i farger. Lyssetting er ikke tillatt.
Optiske filtre er forbudt. Forstått?
Og filmen må ikke inneholde overfladisk action.
Genrefilmer er ikke tillatt.
Og regissøren får ikke krediteres. Det er veldig viktig.
Jeg sverger å avstå fra personlig smak. Jeg er ikke lenger kunstner.
Jeg sverger ikke å skape et verk, da øyeblikket er viktigere enn helheten.
Mitt fremste mål er å tvinge fram sannheten fra karakterer og miljøer.
Jeg sverger å gjøre det med alle tilgjengelige midler, -
- på bekostning av god smak og estetiske hensyn.
Fakta skaper normer og sannhet opplysning.
Neste gang.
Det fins dypere sannhetslover i film, -
- og det fins poetisk, ekstatisk sannhet.
Den er mystisk og unnvikende, -
- og kan bare nås gjennom poesi, fantasi og stilisering.
Jeg ligger i krig med min tid, med historien, -
- med alle autoriteter i faste og engstelige former.
Jeg er en av millioner som ikke passer inn, uten hjem og familie, -
- uten doktrine og egen plass, uten kjent begynnelse og slutt.
Jeg erklærer krig mot alle ikoner og endelige konklusjoner.
Mot alle historier som fjetrer meg ved falskhet og smålig frykt.
Jeg kjenner bare til øyeblikk, og livsløp som er som øyeblikk, -
- og former som framtrer med uendelig styrke, og så tyner bort.
Jeg er en verdensbygger.
En sensualist som dyrker kjødet, melodien, -
-en silhuett mot skumringen.
Jeg kan ikke vite ditt navn, og du ikke mitt.
I morgen begynner vi sammen å bygge en by.
Intuitive former bør oppstå fra intet.
De skal ikke gjenta noe levende, men leve.
Ingen flere malere, ingen flere forfattere.
Til dem som ikke forstår oss, sier vi med ikke-reduserbar forakt:
Vi, hvis dommer du mener deg å være, -
-kommer en dag til å dømme deg.
Tekst: Jan Helge Hordnes www.btistudios.com